Mestni muzej Idrija

Neandertalčeva piščal – 60.000 let glasbe
2026-02-20 18:00 - 2026-06-28 17:00 (Europe/Ljubljana)
Neandertalčeva piščal – 60.000 let glasbe
Gostujoča razstava Narodnega muzeja Slovenije
20. 2.–28. 6. 2026
Cerkljanski muzej
Odprtje razstave: 20. februar ob 18. uri
/
Spremljevalni dogodki:
Bajka o koščeni piščali
pripovedovalsko senčna lutkovna predstava
sobota, 7. marec ob 10.00
Dvorana Glasbene šole Cerkno
Več o predstavi na povezavi: Bajka o koščeni piščali
/
Razstavo bo odprl Gašper Uršič, župan Občine Cerkno.
Slovesnost bo z glasbenim nastopom obogatil Boštjan Gombač.
Divje babe – svetovni arheološki biser
Arheološki park Divje babe je zgodba, ki se je po velikem preboju v 90. letih – po odkritju neandertalčeve piščali – začela pisati tudi v javnem prostoru. Leta 1997 je Občina Cerkno najdišče zaščitila kot arheološki spomenik lokalnega pomena, raziskave pa so se zaključile leta 1999. S tem se je odprlo novo obdobje: kako izjemno najdbo in prostor, kjer je nastala, približati ljudem – brez da bi pri tem ogrozili dediščino.
V začetku 2000-ih se je začelo načrtno urejanje območja. Pomemben mejnik je bil projekt ureditve parka za obiskovalce (2004–2005), ki je prinesel boljšo dostopnost, prve interpretacijske vsebine in jasnejši model upravljanja nad katerim bdi Zavod za turizem Cerkno. Divje babe so postale del širše podobe Cerkljanske: kraj, kjer se narava, zgodovina in vprašanja o začetkih človeka srečajo na enem mestu.
Strokovno so Divje babe hkrati prostor dokazov in razprav. Neandertalčeva piščal je eden najodmevnejših predmetov slovenske arheologije; raziskave in analize se nadaljujejo, različne interpretacije pa so del znanstvenega procesa, ki najdbo ohranja živo tudi v mednarodnem prostoru.
V zadnjih letih je park dobil nove vsebine, med njimi tudi digitalno predstavitev jame, ki obiskovalcu pomaga razumeti plasti časa in življenje v davni preteklosti. Leta 2025 je Vlada RS Arheološki park Divje babe razglasila za kulturni spomenik državnega pomena, kar pomeni najvišjo stopnjo varstva in dolgoročno načrtno upravljanje. Danes Divje babe niso množična atrakcija, temveč doživetje z vodstvom – premišljeno, butično in spoštljivo do prostora.
Neandertalčeva piščal – 60.000 let glasbe
Piščal iz Divjih bab velja za najstarejše doslej znano glasbilo na svetu in je ena najpomembnejših arheoloških najdb v Sloveniji. Leta 1995 so jo odkrili v jami Divje babe pri Cerknem, v srednjepaleolitski plasti, stari približno 50.000–60.000 let. Izdelana je iz stegnenice mladiča jamskega medveda in ima pravilno razporejene luknje, ki nakazujejo namensko izdelano zvočilo.
Najdba je sprožila številne razprave, vendar so arheološke, eksperimentalne in zvočne raziskave pokazale, da luknje niso nastale zaradi delovanja živali, temveč z uporabo kamnitih in koščenih orodij. Rekonstrukcije piščali so omogočile glasbene preizkuse, ki so razkrili bogato zvočno izraznost in razmeroma širok tonski obseg. Zmogljivosti piščali kažejo, da ni služila le signaliziranju in lovu, temveč verjetno tudi obrednim ali drugim namenom. Piščal iz Divjih bab pomembno prispeva k razumevanju neandertalcev kot kulturno in ustvarjalno razvitih ljudi ter potrjuje globoke korenine glasbe in zvočnega izražanja v človeški preteklosti.
Mestni muzej Idrija, že vse od prvih izkopavanj v Divjih babah v začetku 80. let prejšnjega stoletja kontinuirano spremlja delo arheologov in drugih strokovnjakov, ki se nadaljuje tudi po zaključku izkopavanj. Njihove izsledke objavlja v Idrijskih razgledih, organizira predavanja in po skoraj tridesetih letih znova gosti razstavo Narodnega muzeja o tej izjemni najdbi, ki Cerkljansko tudi v arheološkem smislu postavlja na svetovni zemljevid.

Buči, buči morje Adrijansko: primorski Slovenci na Celjskem po letu 1918
2026-03-26 18:00 - 2026-05-31 17:00
Buči, buči morje Adrijansko: primorski Slovenci na Celjskem po letu 1918
Gostujoča razstava Muzeja novejše zgodovine Celje
26. 3.–31. 5. 2026
Razstavišče Nikolaja Pirnata, gradu Gewerkenegg
Odprtje razstave: četrtek, 26. marec 2026, ob 18.uri
Po koncu prve svetovne vojne je zunaj državnih meja novoustanovljene Kraljevine Srbov, Hrvatov in Slovencev ostal znaten del slovenskega narodnega ozemlja, ki je obsegal skoraj tretjino celotnega etničnega prostora. Največ slovenskega prebivalstva je živelo na območju rapalske meje, kjer so se razmere po vojni še posebej zaostrile. Tamkajšnji Slovenci so bili izpostavljeni sistematičnim oblikam narodnega, političnega in kulturnega zatiranja, kar je številne posameznike in družine prisililo k zapuščanju domačega okolja. Čeprav so se nekateri prebivalci zaradi neposredne bližine frontne črte morali umakniti že med vojno, se je množično izseljevanje v pravem pomenu besede začelo šele po vključitvi Primorske v okvir Kraljevine Italije. Tradicionalni protislovanski nacionalizem italijanske države se je kmalu še zaostril z vzponom fašizma, ki je represijo povzdignil na institucionalno in ideološko raven. V iskanju varnejših življenjskih razmer so se Primorci naseljevali v Ljubljani in Kranju ter na Štajerskem. Tudi na območju Celja so se vključili v lokalno okolje in s svojim delovanjem pomembno sooblikovali gospodarski, upravni, prosvetni, kulturni in družbeni razvoj regije.
Razstava z naslovom Buči, buči morje Adrijansko: primorski Slovenci na Celjskem po letu 1918, pod katero se podpisuje kustosinja Muzeja novejše zgodovine Celje Darja Jan, pripoveduje zgodbo izseljenih primorskih družin na Celjsko po koncu prve svetovne vojne. Zgodba je navdihnila tudi Mestni muzej Idrija, saj so se na Celjsko takrat preselile številne družine z Idrijskega in Cerkljanskega. Med izseljenci je bil tudi fotograf Josip Pelikan, ki je pred vojno deloval v Idriji, leta 1919 pa se je preselil v Celje. Mestni muzej Idrija po njegovi zaslugi hrani dragoceno fotografsko gradivo, ki dokumentira življenje v Idriji in okolici pred prvo svetovno vojno. Razstavo prepletajo osebne in čustvene zgodbe družin, ki so se zaradi represivne politike fašistične Italije preselile na Celjsko iz Črnega Vrha, Idrije, Bukovega in številnih drugih krajev na Primorskem.
